APOLLO 15 - ÅTGÅNGEN TID
4 DAGAR, 3 TIMMAR, 46 MINUTER
Warren, här är utskriften av alla koordinaterna.
Tack.
Okej, Endeavour, kontakt. Molly, vi sänder direkt via alla tv-bolag.
Är jag på TV? Verkligen?
Om du förvarnat mig hade jag hunnit göra mig fin i håret.
Du är jättefin som du är, raring. Jösses. Min flicka.
Varför är det så mycket ståhej om henne?
För att... hon är en nymodighet. Den första kvinnliga astronauten.
Ja, men pappa är hennes chef.
Okej... Ät dina flingor nu.
Molly, miljoner människor över världen vill höra dina tankar
nu när du är i omloppsbana runt månen.
Man känner sig bra liten.
Man ser hela världen genom den här rutan.
Svårt att tro att alla jag har känt,
varje land, varje civilisation,
ryms i det där lilla blåvita klotet.
Molly, vi har fått tusentals brev från kvinnor du inspirerat.
Här är ett från åttaåriga Abigail Crouse i Solvang, Kalifornien.
Jag vill läsa upp det för dig.
"Kära Molly. Jag har älskat rymden så länge jag kan minnas.
Min bror har modeller av alla Apollofarkoster,
och han brukade bli sur om jag lekte med dem.
Men när du blev utvald till Apollo 15,
fick jag en egen modellfarkost av min pappa.
Jag kallar kommandomodulen Cobb
och månlandaren Molly efter dig.
En del barn i skolan säger att det inte finns nåt vatten på månen
och att ditt uppdrag är meningslöst.
Men jag tror på dig, och jag vet att du kommer att hitta det.
Din vän Abigail."
Vill du säga nåt till Abby? Hon tittar säkert.
Abigail, jag ska försöka att inte svika dig.
Och bryt. Sändningen är slut. Bra gjort.
En stjärna är född.
Du glömmer väl inte oss obetydliga som hjälpte dig på vägen?
Så fort jag bara kan.
Endeavour. Innan Molly skaffar sig en agent
har vi goda nyheter åt er.
Rocky Ray och geologerna
har gått igenom spektroskopbilderna från era kretslopp
och tror sig ha funnit is.
Tonvis. Bokstavligen tonvis.
Tala om var den finns, så tar vi med en isglass hem.
Svar nej, Endeavour.
Geologteamet kommer att använda dessa data till att välja plats för kommande uppdrag,
för isen finns långt ifrån er landningsplats i Mare Frigoris.
Var finns den?
Vid månens sydpol. Shackleton-kratern.
Ändra planen. Landa oss vid Shackleton.
Det är en stor ändring, Ed.
Verkligen. 400 kilometer.
Nej.
Rymdkontrollen avslår det förslaget.
Risken är för stor, och ni har inte utrustning till det.
Ni landar i Frigoris som planerat.
Apollo 16 får utforska Shackleton.
Innan vi lyfte sa labbet att iskoncentrationen vid Frigoris
var cirka 250 andelar per miljon.
Hur höga är värdena vid Shackleton?
Efter er undersökning, kanske 500 gånger högre.
Jag yrkar starkt på att ni tänker om.
Vi kom inte hela vägen hit bara för att gräva några gropar.
Houston, vi avbryter kommunikationen ett tag.
Uppfattat, Endeavour.
Få höra, Mol.
Sa vi inte: "Följ planen oavsett vad som händer"?
Uppdraget är att hitta is.
Vi flög ju över Shackleton
just för att få de data de är så stolta över.
- Håller du med honom? - Byta landningsplats mitt under uppdraget?
Det är farligt och dumt. Jag älskar det.
Klart att du gör. Det är inte du som ska landa.
- Ska vi byta jobb? - Hör ni.
CIA är oroliga för att ryssarna ska placera militäranläggningar på månen.
Varför skulle nån placera missiler på månen?
Jag vet bara att presidenten vill ha den där basen.
Vi behöver ett brohuvud mot ryssarna.
Shackleton verkar vara rätt plats,
så om vi kan få dit Apollo 15 först bör vi göra det.
Besättningen fäller avgörandet.
Prata med dem.
Vi har övat för Frigoris.
Ingen vet hur marken ser ut vid Shackleton.
Det är meningslöst om vi försöker landa improviserat och misslyckas.
Lustigt, för "improviserat"
karaktäriserar hur du tränade.
Det var då, det.
Ibland måste man ta en risk.
Vad menar du med det?
Att utan risk får vi inget vatten från månen.
Om det bara gällde mig skulle jag ta chansen.
Men om vi kraschar, kommer de inte att säga: "Baldwin gjorde bort sig",
utan: "Kvinnor klarar inte av rymdfärder."
Och vad säger de om vi kommer hem tomhänta?
Det pressen har sagt hela tiden,
att uppdraget bara är ett PR-jippo.
Just det.
Endeavour, Houston här.
Vi har räknat på en landning vid Shackleton.
Det finns en alternativ färdplan som tar er dit,
men vi vet inte hur det ser ut på landningsplatsen.
Det är mycket riskabelt, så... ni beslutar.
Vill ni fortfarande?
Det är upp till dig, Cobb. Det går bara om du säger ja.
Ja, för fan. Vi kör.
Så ska det låta. Bra, tjejen.
Houston, Endeavour här. Vi säger ja till Shackleton.
Minns du vad du sa före uppskjutningen?
Nu får du verkligen göra nånting.
NER I AVGRUNDEN
Månlandaren Seahawk har lämnat omloppsbanan på månens baksida
och förbereder en landning i Shackleton-kratern.
Ett steg närmare för astronaut Cobb
att bli den första amerikanska kvinnan på månen.
Ursäkta, damerna.
Detta historiska uppdrag hoppas också kunna besvara frågan om
det finns is på månens yta.
Enligt forskarna återfinns is troligast djupt inuti kratrar
som sällan belyses av solens strålar.
Förekomsten av is och vatten skulle möjliggöra en permanent USA-månbas...
Karen, hej. Förlåt att jag är sen...
Du hann hit före landningen.
Ja. Hör på,
jag vet att ni inte har nåt emot sprit, så jag tog med lite mezcal.
Jag har aldrig smakat det.
Det är jättegott.
Det brändes i Oaxaca.
Det är sånt konsuln dricker i Under vulkanen.
Är det en film?
Nej. Det är en lysande roman om en alkoholist.
Men han har många goda egenskaper också.
Han är en tragisk hjälte på sitt eget vridna vis, så...
- ...du borde läsa den... - Ja.
Kom in, vetja. De ska strax landa.
Seahawk, fem sekunder till landningsmanöver.
Uppfattat. Nittionio. Fortsätt.
Se till att inte sabba det här, Cobb.
Insatserna har aldrig varit högre.
Seahawk är nu bara åtta minuter
från en farlig landning i okänd terräng.
Kritiker kallas NASA: s ändrade planer i sista minuten
"det mest dumdristiga som NASA nånsin har försökt sig på..."
Kom, vännen.
"...och en oförsvarlig risk att ta
för den första amerikanska kvinnan som färdas till månen."
Låt oss hoppas att de har fel.
Minskar bränsletillförseln.
Inga problem hittills. Ser bra ut.
På 1 200 meters höjd. Bromsningen avslutad.
Lagom hastighet framåt, går sakta ner.
Oxidation cirka en procent under.
Okej.
Houston, Seahawk här. Vi planar ut ett tag.
Uppfattat, Seahawk.
Navigationssystemen visar grönt.
Närmare än så här kom jag inte på Apollo 10.
Häng med mig, grabben, så får du komma ända fram den här gången.
Där har vi den Cobb jag ville se.
RCS okej. Inga problem.
Positionskontroll. Vi är 15 sjömil före målet.
DPS-trycket fortfarande bra.
Vi flyger över Shackleton.
Det är beckmörkt där nere.
Vi är fortfarande ovanför kratern, cirka fyra sjömil från kanten,
så höjdangivelserna är höga.
Bränsle 17 procent.
Det kan bli ett problem, rymdkontrollen.
Kom igen, Ed.
PNGCS och AGS stämmer.
Bränsle och syresättning inom en procent. Ser bra ut.
Okej, chefen. Dags att hitta en landningsplats.
Houston, jag har valt ut en jämn, fin plats
cirka 400 meter från Shackleton som landningsplats.
Det kommer att krävas millimeterprecision.
Det är ju mitt jobb.
Sexhundra meter, 42.
Okej.
Det här är en bra plats.
Tvåhundrafyrtio meter, 45.
Seahawk, Houston här. Klart att landa.
Okej. Då kör vi.
Fyrtiofyra, 120 meter. Sex meter per sekund.
Okej. Jag är in P66.
Femton meter, minus tre.
Framdrivningen ser bra ut. Sju procent bränsle.
Okej, vi rör upp en massa stoft.
Tre meters höjd. Minus ett. Sex procent bränsle.
Två och en halv meters höjd. Minus ett.
- Kontakt. - Stänger motorerna.
Houston, Shackleton-basen. Seahawk har landat.
Oj.
Vi är verkligen här.
Jag har aldrig längtat så efter en cigarett.
Du har åkt långt, vännen.
Då går vi varvet runt. Stanna eller inte, för T-1.
Vad tycker du om din pappa?
- Han är bäst. - Visst är han?
Hej. Raring!
Oj, vilken skön syn. Verkligen en skön syn.
- Du också. - Ja.
Säg vad du gör på NASA.
Inte mycket.
Jag går på PR-jippon som den symboliska svarta flickan.
Är det allt?
Efter allt du gjort för att bli astronaut, är det allt du får göra?
Ja.
Nåja, det finns en sak till de vill att jag ska göra.
Vadå?
Flyga till månen.
Vänta. Menar du att...
Ja! Jag är utvald till Apollo 18!
Du skojar!
Nej, Clay! Jag ska verkligen åka!
Jag sa ju det! De kan inte stoppa dig.
Det har aldrig funnits en mer modern, mer familjevänlig bil än...
Här kommer jag med mer majs.
Mamma, får vi titta på Laugh-In tills de visar pappa igen?
Visst. Men ha låg volym.
Jag hjälper dig duka av.
Tack, Trace.
Jag tänkte göra stekt kyckling men jag hann inte,
så jag bad Sheila grilla en. Den är i köket. Jag hämtar den.
Det behövs inte. Här finns gott om tilltugg.
Lämna den i köket, så kan vi ta fram den senare.
- Okej. - Nej.
Jag tror inte att mr Nixon skulle gilla att man sa "kör hårt".
Kör hårt med mig?
Jag borde väl gratulera.
Du är visst utvald att vara med på Apollo 25.
Ja. Nyheterna sprids fort.
- Känns det spännande? - Ja, verkligen.
Om nån hade sagt för två år sen
att jag skulle fara runt jorden, reparera en satellit
hade jag trott att han var galen.
Samma här.
Så när tänker du och Larry gifta er?
Jag vet inte.
Vi har bara träffats i några månader, så...
Och? Min Frank lät mig veta att jag var den utvalda så fort han såg mig.
Det märks att ni är störtkära. Vad väntar ni på?
Larry är nog inte redo att...
Nonsens. Män vet inte vad de vill.
Jag var tvungen att släpa Frank fram till altaret.
Men egentligen var han glad för det.
Trevligt att se dig, Gloria.
Hej. Lite majs?
Tack.
Ingen orsak.
Du är väl lättad nu när Molly har landat tryggt.
Om du bara visste.
Jag har inte kunnat sova mycket de senaste nätterna.
Jag bara...
Brukar...
Brukar du drömma om att Ed kraschar?
Man säger väl så? När farkosten...
Ja, man säger så. Men svaret är nej. Aldrig.
- Verkligen? - Ja. Jag drömmer inte.
Har du aldrig drömt i hela livet?
Kanske som barn, men...
...jag växte väl ifrån dem.
Du är väldigt lyckligt lottad, Karen.
Drömmen inatt tog mig hårt.
Försök att inte tänka på den.
Jag önskar att jag kunde.
Det var så konstigt.
Jag gick över månens yta, spritt naken.
Ingen rymddräkt eller nånting.
Det är absurt.
Ja, men i drömmen kändes det helt naturligt.
Jag kunde känna sandkornen mellan mina tår.
Sen kom jag fram till en stor krater
och såg en massa rök bolma upp, och sen...
Du vet, Wayne,
att prata om det hjälper nog inte.
Du måste få bort det ur huvudet. Okej?
Vänta. Lyssna bara.
Jag behöver berätta för nån som förstår.
Jag klättrar upp på kanten till kratern och tittar ner,
och på botten ligger Mollys farkost i lågor.
Plötsligt rusar jag ner i kratern och snubblar,
och får sand i ögonen och munnen.
Jag ropar till henne. Men ingen svarar.
Jag hittar henne ingenstans.
Så jag rusar runt farkosten, och då får jag se...
Se vad?
Hennes huvud.
Mollys avhuggna huvud och hennes...
Hennes hjälm är slagen i bitar,
och hennes ansikte är svartbränt och...
Det räcker, Wayne.
Det räcker.
Vi pratar inte om sånt här. Nånsin.
Ta ett steg åt höger, så jag ser höjden bakom dig.
Hur många fler foton ska vi ta?
Jag är för tusan inte Raquel Welch.
Det ingår i uppdraget. Så vi gör det. Upp med visiret.
Okej.
Houston, jag föreslår att vi avslutar. Hoppas vi fick ett som Shorty gillar.
Han blir säkert supernöjd, Ed.
Om ni vill vända er mot tv-kameran båda två,
vill USA: s president prata med Molly.
Jösses jävlar. Skojar du?
Nej. Och låt mig påminna er om att det sänds överallt.
Förlåt. Du kanske kan ta bort det där.
Hej, herr president.
Hej, Molly.
Jag talar med dig via telefon från Ovala rummet i Vita huset.
Jag vill gärna säga hur stolta vi alla är
över vad du har gjort för ditt land och för kvinnor överallt.
Det är en ära, herr president.
Jag hoppas att jag kan ta med is nog för en highball.
Jag vet att ni gillar starka drinkar.
Ta med nog för två, så tar jag en drink med dig.
Jag ser fram emot det, herr president.
Det är min bön att du och dina kamrater ska ha en trygg resa hem.
Tack, herr president.
Direktsändning från månen.
Jag trodde aldrig att jag skulle få se det här.
Tiderna förändras verkligen.
- För Molly. - För Molly.
Astronaut Cobb verkar tro att deras sökande efter is ska bli framgångsrikt.
Under de kommande tre dagarna
ska Cobb och Baldwin använda månfordonet.
Ledsen att köra iväg er, men jag måste gå och lägga mig.
Så tidigt? Klockan är bara 18:00.
Ja. De har gjort sin månpromenad och Ed går och lägger sig snart,
och när han sover på månen, sover jag här.
Och när han går upp, går jag upp.
Tack.
Tack för allt. Jag uppskattar din hjälp idag.
Vi ses imorgon.
- Tack, Karen. - Hej då.
- Karen, förlåt om jag... - Tack för att du kom.
- Okej. Vi ses. - Hej då.
Hej då, Wayne.
Han är så jäkla märklig. Och han luktar konstigt.
Det är för att han har rökt på.
- Vadå? Menar du... - Marijuana.
Jösses, Trace. I mitt hus?
Nej. Han gjorde det nog innan han kom hit.
I alla fall, tack för gästfriheten.
Ingen orsak.
RYMDCENTER
- Hej, Margo. - Hej.
APOLLO 15 DAG TVÅ PÅ MÅNEN
God morgon, Shackleton-basen. Vita teamet är tillbaka.
Skönt att höra, Fred.
Röda teamet nämnde att vi har ljud men ingen bild.
Vi monterar just kameran på månfordonet.
Skvätter Molly fortfarande juice i ansiktet när hon dricker?
Svar nej. Jag vek undan micken från munstycket,
som man förresten kan klia sig på näsan med.
Jag ska nämna det för nästa besättning.
Jag slår på tv-kameran nu.
Bilden är utmärkt.
Kameran är i funktion.
Okej. Nu ska vi leta upp en stor hink is.
Uppfattat.
Håller uppdragsbefälhavare vanligen möten här?
- Ja, i det här fallet. - Okej.
Danielle. Välkommen till Apollo 18:s besättning.
Tack, sir.
- Du heter Clayton, va? - Det stämmer.
Jag hämtar ett glas till.
Jag kommer att köra hårt med dig.
Det är så jag vill ha det.
Vi ska träffas nästa vecka
tillsammans med Deke och gå igenom uppdraget. Skål.
- Skål. - Skål.
Jag är förvånad över att jag blev utvald så snabbt.
Inte jag. Din vän Molly presterar jättebra där uppe.
Hon har vederlagt uppfattningen att kvinnor inte klarar det.
Själv tvivlade jag aldrig.
Inte jag heller.
Clayton, kom du just tillbaka från Nam?
Det stämmer.
Har nån tagit dina insignier?
Nej. Jag slängde dem i ansiktet på vakten när jag gick.
Det är mycket sånt nuförtiden.
Jag får nog ta fram några av mina gamla medaljer.
Det finns några ansikten jag skulle vilja kasta dem i.
Gillar du Louis Armstrong, Danielle?
Ja, verkligen.
Man kan säga att hans Hot Five- och Hot Seven-skivor
ändrade amerikansk musiks DNA.
Dem känner jag inte till.
Men jag älskar hans version av "Hello, Dolly!"
Jajamän.
"Hello, Dolly!" Den är bra.
Jag vet.
Karen. Vad gör du här?
Jag vill prata med dig.
Visst. Kom in.
Lite te?
Nej, tack.
Nåt emot att jag tar lite?
Nej.
UNDER VULKANEN MALCOLM LOWRY
Det är för Santana. Ett band.
De spelar i Houston nästa månad.
Trevligt.
Ja.
Herre...
Det är min dröm.
Målar du av den?
Ja. För att bearbeta den.
Är den här också för det?
Det är en doobie.
Nej, det är marijuana.
Mollys karriär skulle vara över direkt
om nån fick veta att du använder droger, Wayne.
Marijuana är ingen drog utan en naturört.
Jaså? Så varför är innehav ett brott?
Jag vet inte. Fråga spritlobbyn.
Jag förstår. Du tror att allt det här är ett skämt,
att du kan göra precis som du behagar,
att du kan bli påtänd och, vadå, föra mig bakom ljuset?
Oj. Du är nåt alldeles extra.
Jag trodde att du av alla i programmet skulle förstå.
- Förstå vad? - Att min fru kan dö där uppe!
Du kan låtsas att allt är som det ska. Men det kan inte jag.
- Lugna ner dig, Wayne. - Lugna ner mig? Vadå?
Hur bär man sig åt, Karen?
Jag känner att hjärnan håller på att explodera.
Så om jag inte målar mina mardrömmar för att bearbeta dem
eller röker en joint för att inte bli galen,
så är det vad som kommer att hända!
Jag ska säga vad som gör det värre.
Att du kommer hit och dömer mig gör det värre.
- Jag menade inte... - För om jag mister Molly...
Om hon inte...
Wayne, du kommer inte att mista Molly.
Ed låter inget hända henne, jag lovar.
Man kan inte styra skeenden genom positiva tankar.
Förstår ni inte det? Vi saknar kontroll.
Jag går igenom provkorgarna fort, Mol.
Jag önskar att det var is i dem istället för stenar.
Om vi inte hittar is idag, gör vi det imorgon.
Jag tror det om du gör det.
Det finns säkert nackdelar med att vara astronaut,
men det är bättre än att gräva diken.
Vad har du åt mig?
Bara mer sten.
Houston, vi har gått bet igen.
Om det finns is här, finns den djupt ner eller i den där kratern.
Uppfattat, Shackleton. Avbryt och återvänd till månlandaren.
Det låter bra.
Ta en rackare till. Det är bra för själen.
"Bra för själen." Den var bra.
Var tjänstgjorde du?
22:a Infanteridivisionen, Da Nang.
Jag kände några helikopterförare där. Ett tufft ställe att vara på.
Minst sagt. Tjänstgjorde du i Korea?
Jag var för ung.
Rymdprogrammet höll mig borta från Vietnam.
Självklart.
Klokt agerat.
Min pappa var marinsoldat i Stilla havet.
Han pratade aldrig om det, men jag har läst skildringar.
Hemskt.
Jag har alltid undrat hur jag skulle stå mig i skarpt läge.
Men du var inte så nyfiken
att du gav upp din astronautnål och kriga själv, va?
Vad menar du? Vart vill du komma?
Lugna ner dig.
Jag menar bara att det är bättre att inte veta.
Okej.
Så hur är det?
Att vara i strid?
Först är man livrädd.
Man mår eländigt.
Men sen börjar skjutandet och plötsligt står allt på spel.
Ens liv. Ens vänners liv. Man blir en del av ett sammanhang,
för man är inte längre en person.
Man är en pluton.
Och plutonen kan inte besegras.
Man känner en djurisk glädje över att besegra fienden.
Var det vad som hände vid My Lai?
Den där djuriska glädjen?
Jag var inte med där.
Jag vet. Jag bara frågar vad du tror hände där.
Du verkar ju vara en sån expert.
Nu räcker det.
Nej. Du ville veta hur det var att strida,
inte hur det var att begå mord.
Men jag förstår din förvirring, eftersom du inte var med själv.
Istället lät du dina kompisar bomba skolor och byar med napalm.
Ja. Du har nog rätt.
Man känner nog bara den där djuriska glädjen
om man är nära nog att se kulorna träffa.
En fascinerande anmärkning.
Om du gör en likadan till,
sparkar jag ner tänderna i halsen på dig.
Kom an, bara.
Clayton!
Clayton! Vad i helsike gör du?
Förlåt, raring.
Det är min värld och mitt liv du sabbar.
Gå härifrån nu. Okej?
Gå. Vi ses utanför.
För fan.
Du gick för långt.
Jag?
Han har bara varit hemma en dag.
Jag tog med honom så att han skulle få tänka på annat,
och du måste provocera honom!
Tack för att du stannade.
Du behöver inte tacka mig.
Du vet...
...Ed blev nedskjuten i Korea.
I en vecka visste jag inte om han levde eller var död.
Jag hade en återkommande mardröm.
Så du drömmer också.
Ja.
Hur länge pågick det?
Det pågår fortfarande.
Varje gång Ed gör en rymdresa.
Jag har aldrig berättat det för honom.
Jag vet inte. Jag...
Jag vet inte varför jag berättar för dig.
Nej. Berätta allt.
Det hjälper att säga det högt.
Vad är det du drömmer?
Jag springer genom en djungel...
...jagad av ett djur.
Jag kan inte se det, men jag hör hur det morrar åt mig.
Jag springer och springer...
...tills jag kommer ut i en glänta.
Och sen?
Nej. Det här är meningslöst.
Hör på...
Berätta, bara. Vad finns i gläntan?
En panter.
Nattsvart, med stora lysande gula ögon.
Och den äter på Ed.
Den äter hans inälvor.
Men Ed lever fortfarande.
Och han ser på mig.
Och han är så rädd, som en liten pojke.
Han ropar till mig, men jag kan inte hjälpa honom.
Jäklar.
Jäklar, förlåt mig.
Förlåt mig. Jag kom inte hit för att avbörda mig. Jag...
Jo, det gjorde du.
Ja.
Tack för att du stöttade mig ifråga om den där blöjan.
Jag måste säga att jag inte hade tänkt mig en Gemini-påse som ersättning.
Ville du inte ha jämlikhet?
Jag och Gordo använde de där i två veckor på Gemini 7.
Tack för den bilden.
Ja, grodmännen som drog ut oss ur rymdkapseln
sa att det luktade som en latrin.
Det var illa.
Det är sovdags, enligt Bibeln.
Houston, vi är nog klara för idag.
Uppfattat, Shackleton.
Och vi vill ha sensorerna avstängda inatt.
Det är okej, säger läkarna.
Shane, kompis. Jag hoppas att du lyssnar.
Jag gjorde en särskild sak idag, bara för dig.
Jag skrev ditt namn på månytan.
Det kommer att stå där i miljoner år.
Långt efter att vi båda är döda.
Vilken häftig grej.
God natt, Karen.
Jag saknar er båda.
Vi saknar dig också.
Sover du?
Nej.
Det var fint. Det där du gjorde för ditt barn.
Bara en tom gest.
Jag är bra på stora gester, men det vardagliga...
Jag har aldrig haft barn.
Det verkar vara mycket jobb.
Jag är...
...inget vidare på det där med att vara pappa, du vet.
Vad innebär det?
Som att... lära honom cykla.
Jag misslyckades totalt med det.
Jaså? Du är ingen dålig lärare.
Inte ens när jag är grinig.
Det är mitt jobb. Det är annorlunda med Shane.
Hur då annorlunda?
Som med cykeln.
Han blev... nervös...
...och rädd.
Och det gjorde mig arg.
Sen kom Deke förbi och...
...det gav mig en ursäkt att sluta.
Jag bara...
Jag bara lät honom... stå där.
Jag glömmer aldrig hans ansiktsuttryck.
Jag minns att jag tänkte:
"Vad tusan är det för fel på mig?"
Du är en självisk skit.
Det är jag också.
När jag fick den här rymdfärden...
...blev Wayne skräckslagen.
Men jag ville åka.
Så jag lät honom tro att jag inte såg hans rädsla.
Jag valde att låta honom vara skräckslagen...
...så att jag kunde åka till månen.
Det är rätt själviskt.
Karen har haft det så där i många år.
Sen Korea.
Inse fakta.
Vi är självupptagna narcissister.
Det var Columbus med... och Magellan. Det var nödvändigt för att göra det de gjorde.
Skål för själviska skitar.
Det är vi som går i täten för mänskligheten.
APOLLO 15 DAG 3: SISTA DAGEN PÅ MÅNEN
Administratör, vi är ute på sista månpromenaden och fortfarande ingen is.
Tror ni att Apollo 15 kommer att återvända tomhänt?
Nej. Jag är säker på att det finns is där och att våra astronauter hittar den.
Vi bör avbryta, anser jag.
Vårt bästa alternativ är att skicka dit Apollo 16 med klätterutrustning
och utforska själva kratern.
Jaha, jag håller inte med.
Det är ett dåligt alternativ.
Om vi väntar på Apollo 16 kommer ryssarna före oss.
Vill du förklara det för presidenten?
Så sluta slösa med deras tid. Skicka ner dem i kratern.
Den är tre gånger djupare än Grand Canyon.
Hur långt ner måste de gå?
Hundra meter borde räcka för att nå ner till köldfällan
dit inget solljus har nått på två miljoner år.
Om det finns is på månen, är det där.
Som du ser är det rätt brant.
Ner kommer vi säkert, men frågan är om vi tar oss upp igen.
Teknikerna jobbar på det just nu.
Och vi har inte mycket syre kvar.
Om jag bara hade min gamla pickup.
Med en vinsch. Det vore perfekt för det här.
En vinsch är bara en axel med en längd kabel, eller hur?
Och vi har en massa radiokabel här.
Frågan är om den håller för vår tyngd.
Ska vi chansa?
Houston, kan vi göra en vinsch av månfordonet?
Det är faktiskt rätt kul att förstöra statlig egendom.
Det kanske du inte tycker när vi måste vandra tillbaka.
Varför inte? Det är en fin dag.
Rymdcentret, deras ökade aktivitet
förbrukar syre mycket fortare än beräknat.
Okej. Det är tre kilometer att gå tillbaka till månlandaren.
Säg till när vi måste avbryta.
Uppfattat.
Lagom hastighet.
När jag hakar fast mig och går ner...
...håll i kabeln med båda händerna
utifall nåt händer, okej?
Du har inte tänkt igenom det här, chefen.
Jag lärde mig klättra i berg som flickscout.
Och jag klättrade i rep i militärakademin. Nog diskuterat.
Vi har ett tekniskt problem, som inte bryr sig om vem som är chef.
Den är riggen är inte alls lika stark som den på din pickup.
Och även med en sjättedels gravitation väger jag hälften så mycket som du.
Skulle den här magra tjejen dra upp dig, tunga kluns?
Skicka ner mig.
Boeing instämmer med Molly, Ed.
Men de försöker bara minimera sin risk.
Så du bestämmer.
Jag klarar det här. Tro mig.
För några år sen hade det varit otänkbart för NASA
att godkänna ett så riskabelt företag.
Men i kapplöpningen om den första månbasen
har rymdkontrollen kastat all försiktighet överbord.
I skuggan av Apollo 10
och den "försiktighetskultur" som har krititserats hårt...
Ursäkta mig.
...efter den första ryska månlandningen...
Sen igen, va?
Jag ville inte göra dig besviken.
Jag tog med en sak.
Den tog hela dagen att göra. Från din dröm.
Ja. Jag vet.
Tack.
Ingen orsak.
Vi borde sätta oss framför tv: n.
Molly går ner i Shackleton-kratern just nu.
Vad? Det... När hände det här?
Det är okej. Kom in. Jag ska förklara.
Vanligtvis tränar astronauter i flera år före en månfärd.
De tränar noggrant på varje detalj av uppdraget,
och inget lämnas åt slumpen.
Mot den bakgrunden
är Cobbs och Baldwins beslut att utföra den här komplicerade,
oplanerade manövern ett våghalsigt val utan motstycke.
Houston, vi är redo att gå ner.
Uppfattat, Ed. Ni har klartecken.
Är du redo, Mol?
Vajern är fästad.
Släpp efter.
Molly är nu utom sikte nere i kratern.
Sakta, Ed.
Hängande i en tunn elkabel klättrar astronaut Cobb nu ner...
Tänk om kabeln brister? Kratern är kilometerdjup.
Wayne. Andas.
Molly, jag tappade kontakten med dig ett tag.
Uppfattat.
Vithetsgraden är stadig.
Jag ser inga smältspår efter nedslag.
Sträck.
Ska bli.
Jag går in i mörkret nu. Jag tar det sakta härifrån.
Uppfattat, sakta.
Saktare.
- Sträck. - Ska bli.
Jag vänjer ögonen vid mörkret.
Mol? Vill du kolla din video?
Bra så?
Okej, fint.
Inte mycket att se. Bara klipputlöpare.
Ed, släpp efter.
Sträck.
Ska bli.
Trettio meter från kanten. Lika bra att ha en baslinje här.
Allt väl, Mol?
Molly?
Mol, är allt väl?
Ja, jag bara tappade kontrollen lite.
Få se hur det ser ut.
Det finns inget mycket stoft. Det är basalt, tror jag.
Nej, breccia. Det är berggrund.
Ingen is.
Jag prövar igen sex meter längre ner. Släpp efter.
Kontrollen, Mollys syreförbrukning är högre än beräknat.
Hon har inte syre nog att söka mycket längre.
Hur länge till, tror du?
Med nuvarande syreförbrukning, högst två minuter.
Och det är i mesta laget. De har långt att gå tillbaka.
Och saker kan gå snett på vägen.
Hur länge kan de hålla på?
De har bara 60 meter kabel, så...
Sextio.
Här.
Tack.
Nu kommer vi inte längre, Molly. Du får hacka där du är.
Uppfattat. Jag ska hacka lite på båda sidor.
Inget resultat.
Jag kommer bara fyra centimeter in med hackan.
Bara mer basalt. Fortfarande ingen is.
Tiden är ute, rymdkontrollen.
Avsluta, Fred.
Ed, Molly, ert syre är snart slut.
Vi vill att ni avbryter och återvänder.
Svar nej, Houston.
Jag vill pröva nåt annat.
Jag halar upp dig.
Jag behöver mer tid.
Tvinga mig inte att hala upp dig över klipporna.
Gör inte det, Ed.
Vad fan håller hon på med?
Hennes puls är 170. Hon förbrukar syre som en tokig. Det är över.
Kontrollen?
Svar nej, Molly. Dags att komma hem.
Upprepa, Houston. Jag hörde inget efter "svar".
Det här är amatörmässigt.
Rymdkontrollen, hon kommer att dö och ta Baldwin med sig.
- Fred! - Molly, sluta med de där dumheterna.
Du har bevisat allt du behöver bevisa.
Dags att komma upp igen.
Hör du mig, Mol?
Molly, hör du mig?
Uppfattat. Jag ska bara göra en sak till.
Okej, du får 30 sekunder, sen halar jag upp dig.
Okej.
Houston, ser ni det här?
Ja, Molly.
Du hade visst rätt, Ray.
Det... ser ut att kunna vara... Det kan vara is.
De vill att du tar med det tillbaka för provtagning.
Det förstår jag.
Men här har vi beviset.
Herregud.
Vi har visst hittat en lavagång full av is.
Herregud. Det är inte sant.
- Få upp Molly nu. - Ja.
Ed, dra upp henne.
Uppfattat. Sätt fart, Molly.
Ja, vad väntar du på? Hala upp mig.
Har du gått upp i vikt där nere?
Typiskt. Kvinnan gör hela jobbet och mannen klagar.
Fred.
Säg åt dem att sluta prata för att spara syre.
De får babbla så mycket de vill i månlandaren.
Vatten på månen.
NASA: s våghalsiga chansning verkar ha gått hem.
Shackleton-kratern kan mycket väl bli platsen för USA: s första månbas.
De är inne.
De är tillbaka i månlandaren och verkar må bra.
- De mår bra. - Helt otroligt.
- Jag måste kräkas. - Ja, vilken dag, va?
- Vi tar nåt att dricka. - Ja.
...med upptäckten av is på månen.
Pressen är utanför.
De går nog inte förrän de får ett uttalande från oss.
Vi går väl ut, då.
Gå, ni två. Jag har aldrig pratat med pressen.
Nonsens. Det kommer att gå bra. Kom.
Okej.
Tänk att det kan kännas så härligt att andas.
Houston, ni vet inte hur bra ni har det.
Jo, det vet vi nog. Till och med Margo ler.
Oj. Hoppas att nån tar ett foto av det.
Doktor Chase kräver att vi ändrar er tidsplan med 15 minuter
för att ge er en stund att andas.
Få syre i lungorna. Ni måste också tillföra vätska, säger han.
- Det gör vi gärna. - Jajamän.
Vad är det?
Jag måste se vad all möda var för.
Den smälter.
APOLLO 15 SEAHAWK OKTOBER 1971
Seahawk, ni har klartecken att starta.
Uppfattat, Houston.
Vi har godsaker i frysen och är redo att ge oss upp och flyga.
Styrsystemet är på.
Okej. Tändningen är aktiverad.
Bra uppskjutning.
Helt enligt planen.
Oj, vilken utsikt över kratern.
Projektilbanan är bra.
Precis efter beräkningarna.
TVÅ ÅR SENARE
Sjuttioåtta timmar, 33 minuter.
Fjärrstyrsystemet funkar bra.
Bostadsmodulen flög visst
nyss över uppskjutningsplatsen för Apollo 15:s månlandare.
Tvåhundrafemtio vid 15. Bränsle 12 procent.
Hundrasextio, en meter per sekund nedåt. Femton meter.
Sex decimeter per sekund.
Kontaktlyse. Stänger av motorn. Bekräftar landning.
Uppfattat, FIDO.
Jamestown-basen har landat på kanten till Shackleton-kratern.
Vi lämnar lyset på åt killarna i Apollo 21.
JAMESTOWN FÖRSTA MÅNBASEN - 12 OKTOBER 1973
Vad sägs om det? Vi är på månen för att stanna.
Undertexter: Bengt-Ove Andersson